Într-o zi,
un copil care descoperise marea, m-a întrebat:
" Oceanul,
ce este oceanul ?"
Și nu am știut ce să-i răspund.
Ce este marea?
Ce este oceanul?
Cum să le descrii?
O C E A N E
De-a lungul a milioane de ani
viața s-a răspândit pe planetă,
iar într-o perioadă foarte scurtă de timp,
atât cât durează o viață de om,
echilibrul natural
pe care îl credeam de neclintit,
s-a rupt.
Totul a fost accelerat.
Omul se aventurează în spațiu și în adâncuri
în căutarea altor galaxii,
altor căi lactee...
În infinitatea unei picături de apă,
asteroizi...
planete...
Deja, viața pulsează.
De-a lungul istoriei oceanelor,
a oamenilor mării,
a curselor nestăpânite,
a hoardelor sălbatice...
În epoca marilor descoperiri,
marea era nesfârșită,
resursele, inepuizabile.
Navigatorii brăzdau oceanele,
atingând, în treacăt, o lume
a cărei abundență nici nu și-o imaginau... diversitatea, misterul.
În acele vremuri,
departe de privirile oamenilor,
animalele împărțeau între ele teritorii imense...
Oceanul le aparținea.
Țărmuri îndepărtate au fost cucerite,
noi lumi, descoperite,
specii necunoscute au fost inventariate.
O pagină din istoria animalelor
tocmai urma să fie dată.
Singură, doar împărăția nopții
a rămas nebănuită,
invizibilă.
Câmpii submarine...
erbivor blajine:
O imagine aproape familiară
a vieții terestre, reîntoarsă la mare.
Între specii,
relații surprinzătoare...
necesare.
Cel mai înspăimântător, nu e decât o aparență.
Prădătorul este, uneori, protector...
iar cel mărunt,
indispensabil pentru cel mai mare.
Pentru a cuceri noi teritorii,
viața "înhață" orice prilej favorabil,
cel mai mărunt incident,
șansa, întâmplarea.
Grație unei furtuni,
pe ambarcațiuni fragile, desprinse de mal,
drumeți fără voie pornesc de-a lungul oceanelor,
spre neprevăzut.
Se vor pierde în imensitate.
Sau poate, mulțumită vântului și curenților,
își vor relua viața pe alte țărmuri.
Marile plecări se derulează în cadența anotimpurilor.
Marea este un spațiu imens, liber,
pe care animalele îl străbat după bunul lor plac, fără piedici,
de la un continent la altul.
Neobosiți,
aventurierii oceanelor se avântă spre celelalte latitudini.
În ascunzișurile adâncurilor,
natura a încercat tot,
toate culorile,
toate formele.
Uneori, ea le oferă creaturilor sale
măști stranii,
extravagante.
De nevoie,
pentru a supraviețui,
animalele parcurg mii de kilometri
spre apele reci și fertile.
O adevărată transhumanță în mare.
A dispărut.
Și asta trebuie să-i povestesc.
Specii pierdute,
dispărute pentru totdeauna,
abia descoperite și exterminate.
A dispărut.
Câțiva pași pentru a parcurge milioane de ani de evoluție,
anihilați doar în câteva decenii.
Câte specii am făcut să dispară?
Câte mai sunt pe cale să fie exterminate?
Câte din ele sunt amenințate?
Dacă indiferența noastră
este complice la exterminarea animalelor,
niciodată, dorința de a le proteja nu a fost atât de mare.
Pe toate meridianele,
oamenii pătrund în inima oceanelor
cu respect...
pentru a descoperi,
pentru a înțelege.
Visul devenit realitate...
de a explora cealaltă parte a oglinzii...
Miturilor și legendelor
le revine succesul descoperirii acestei lumi fascinante.
Povestea oceanelor
e abia la început...
Pentru a o putea povesti, trebuie să faci cunoștință cu speciile marine,
chiar și cu cel mai mărunte, cu cele mai insignifiante...
Ne-a rămas destul timp să le descoperim...
Universul în imponderabilitate...
unde animale gigantice
evoluează cu grație
și ușurință
fără să le fie teamă de prezența omului.
Ca un semn de împăcare,
un vis plin de armonie, e posibil.
Uneori, marea "înfulecă" corăbiile,
dar viața își reintră în drepturi,
și cea ce a fost o epavă se transformă în adăpost.
În timpul furtunii,
solidaritatea între oameni, există.
Nu putem fi uniți și pentru a proteja oceanele?
Inelul de sateliți
supraveghează planeta noastră.
Niciodată nu s-au descoperit atât de multe,
niciodată nu am stricat atât de mult ca în zilele noastre.
Râurile duc efectele poluării până la țărmuri.
Curenții marini se scufundă, precum venele,
în inima oceanelor
și împrăștie otrava în imensitate.
Amprenta geniului omenesc
murdărește țărmurile și adâncurile.
La extremitățile Pamatului,
în sanctuarele albe,
animalele încă trăiesc departe de oameni,
ca la începuturile lumii.
De partea cealaltă a Pământului,
un alt refugiu,
un alt sanctuar,
un alt ocean...
aceeași impresie de teritoriu virgin.
Curând,
lumea ghețurilor va fi deschisă navigației,
deschisă comerțului.
Care va fi soarta animalelor polare?
Nici un animal nu se va ridica să lupte pentru supraviețuirea sa.
Strigătele speciilor amenințate
vor rămâne neauzite.
Trebuie oare să ne pregătim să trăim într-o lume artificială
unde câțiva reprezentați ai fiecărei specii
vor fi păstrați în rezervațiile pentru animale,
în acvarii uriașe?
Palidă reflexie a unei diversități trecute.
Până la marginile universului cunoscut,
Pământul e singurul care a primit viață.
Nu există planetă de schimb.
Pământul nu ne aparține, el există pentru a fi împărțit.
Acolo este speranța noastră.
Diversitatea speciilor
este necesară propriei noastre existențe.
Totul este încă posibil.
De milioane de ani,
natura renaște...
sălbatică...
liberă.
Nici un animal nu a fost maltratat pentru realizarea acestui film.
Scenele masacrelor au fost reconstituite.